Studioul PROLINE FILM prezintă
Gregory HLADY
Leonid MOZGOVOI
Aleksei KORTNEV
Rimma SARKISIAN
Laura PIŢHELAURI
Aleksei INGHELEVICI
Serghei BARKOVSKI
Olga SAMOŞINA
într-un film de Konstantin LOPUŞANSKI
LEBEDELE URÎTE
scenariul - Viaceslav RÎBAKOV Konstantin LOPUŞANSKI
după un roman de fraţii STRUGAŢKI
Imaginea Vladislav GURCIN
Designer de producţie Konstantin PAHOTIN
Domnul Banev. Mă scuzaţi.Domnul Banev.
- Aici sînteţi.
Din cîte îmi aduc aminte,m-aţi întrebat ce mijloc de transport puteţi lua de aici.
Nu-i aşa ? - Ba da,aşa e.
- Scuzaţi-mă. Ştiţi...ce...
Numai Dumnezeu ştie ce puteţi lua de aici.
Totul e dat peste cap.
- Ce mă sfătuiţi să fac ?
- La doi kilometri de aici e...
- E în ordine,domnule, vorbesc poloneza.
- O,atunci îmi va fi mult mai uşor să vorbesc cu dvs.
- În regulă. La doi kilometri de aici e o staţie.
Puteţi închiria o maşină sau lua un autobuz.
Vă cer scuze pentru faptul că nu vă pot ajuta.
- Vă mulţumesc.
- Pentru puţin. - Încă o dată scuze.
- La revedere. - La revedere.
Regia Konstantin LOPUŞANSKI
- Domnule Pilman,trebuie să vorbesc cu dvs.
E important.
Ştiu că mă auziţi şi mă vedeţi.
Sînt un scriitor de limbă rusă.
În ultimii ani am locuit în America.
Mîine plec în Rusia. Mă duc la Taşlinsk.
Nimeni nu ştie că mă aflu aici.
Domnule Pilman ?
Am uitat să mă prezint.
Mă numesc Viktor Banev.
- Mîinile sus !
- Aşadar vorbiţi rusa ?
- Da. Mîinile sus!
- Am venit singur,domnule Pilman. Nu trebuie să vă temeţi.
- Mă cunoaşteţi ?
- Da,din fotografiile făcute de dvs.
- Pînă cînd nu îmi explicaţi
cum m-aţi găsit, degetul meu e pe trăgaci.
Şi dacă nu îmi place răspunsul dvs...
- Vă avertizez că răspunsul meu va fi foarte ciudat...
- Trag !
- Ei,bine...problema e că... ei,bine...
În urmă cu trei săptămîni am fost numit în Comisia Naţiunilor Unite pentru Taşlinsk.
Şi am avut acces la dosare...
Cu cît am citit mai multe rapoarte, cu atît am înţeles mai puţin ce se întîmplă.
- Nu eşti singurul.
- Rapoartele dvs au fost cel mai bine întocmite.
În special cele care se referă...
la aşa-numiţii "acvatici".
Am citit că aţi dispărut din Taşlinsk.
Cineva a încercat să vă omoare, aşa încît vă înţeleg măsurile de precauţie...
- Opriţi-vă ! Nu mi-aţi răspuns la întrebare. Cum m-aţi găsit ?
- Domnule Pilman,pot lăsa mîinile jos ?
- Nu.Nu ! Ridicaţi-le mai sus ! Mai sus!
- E stupid,domnule Pilman !
- Repet: Cum m-aţi găsit ?
- Casa dumneavoastră mi-a apărut în vis.
Numele şi numărul străzii.
Credeţi sau nu.
Poate credeţi că sînt nebun. Poate că sînt într-adevăr.
Trebuie să recunosc
că m-am simţit ciudat de curînd...
Foarte ciudat.
- E în regulă atunci.
În regulă.
Veniţi sus în biroul meu.
- Mulţumesc.
- Pot fi singurul om de pe pămînt
care vă crede,domnule Banev.
Vă rog,luaţi loc !
Aceea e maşina dvs ?
- Nu,am venit cu trenul.
- Straniu.
Foarte straniu.
Turnaţi-vă...ceva de băut.
Beţi nişte apă. - Mulţumesc.
- E cald afară. - Este.
- Domnule Banev.
Scuzaţi-mă că vă întreb...
de ce vreţi să mergeţi la Taşlinsk ?
- V-am spus, fac parte din comisie.
- Da,aşa aţi spus.
Dar cum aţi ajuns să faceţi parte din comisie ?
Sînteţi scriitor.
Nu aveţi nici o legătură cu asta.
Pentru bani ?
Pasiunea pentru senzaţii tari ?
O,Dumnezeule,ce vremuri !
Întotdeauna e vorba de bani...
- Cine a zis că e vorba de bani sau de senzaţii tari ?
E singura cale de a ajunge la Taşlinsk.
Singura.
De fapt,am un motiv personal.
Înţelegeţi ? Personal.
Îmi pare rău, nu sînt în apele mele astăzi...
Îmi mai puteţi da nişte apă ?
- Desigur. - Mulţumesc.
- E în regulă. Înţeleg.
Bine. Întrebaţi-mă.
- Aşadar,prima întrebare:
Ce se întîmplă în realitate la Taşlinsk?
Ce se întîmplă ?
- Ce se întîmplă ?!
Bună întrebare.
Vă aduceţi aminte de Zurzmansor?
El a ştiut că a fost un vis:
păduri care ard, cerul negru de fum,
trotuarele din oraş care se topesc...
Planeta distrusă
de un monstru nesătul numit "om".
- Doctore Pilman,nu am prea mult timp.
Vă rog să revenim la subiect.
- Bine,revenim la subiect.
Totul e în regulă.
Parchează maşina lîngă casă. Să nu uiţi să laşi şi cheile.
Da.
Nu cred.
O oră şi jumătate. Nu mai mult.
Bine.
Nu pot vorbi acum.
Vorbim mai tîrziu.
- Luaţi loc. - Mulţumesc.
- Arhivele mele v-au fost de vreun ajutor ?
- Nu ştiu încă.
- Beţi whisky ?
- Doar un pic.
- Noroc.
- Bine...
Cine sînt aceşti "acvatici " ?
Aveţi o explicaţie ? - Da,am.
- Care e aceasta ? Pe scurt.
- Pe scurt, părerea mea
e că sînt extratereştri.
Şi inamici.
- Inamicii cui ? - Inamicii civilizaţiei noastre.
Mulţi analişti
consideră că sînt în război cu noi.
- Prostii ! Ce război ? Haide.
Cîţi sînt ? Zece sau douăzeci?
- Cîţi creştini erau la început ?
Şi împotriva lor Imperiul roman şi Nero.
Ce a mai rămas din acel imperiu ?
Aşa că e o oarecare logică în asta. Totul e posibil.
- De ce au nevoie de copii ? - Copiii reprezintă viitorul.
Cine controlează copiii, controlează viitorul.
- Au control asupra copiilor ?
- Nu ştiu.
Pasagerii zborului special spre Taşlinsk,
sînt rugaţi să se înregistreze la ghişeul numărul şase.
Pasagerii zborului special spre Taşlinsk,
sînt rugaţi să se înregistreze la ghişeul numărul şase.
Uite-l pe fostul tău soţ ! E copilul tău.
Uite-l !
- Îmi pare rău că v-am făcut să aşteptaţi. Avionul a avut întîrziere.
- E în regulă, abia acum am ajuns şi noi.
Soţul meu,Igor.
- Igor.Îmi pare bine de cunoştinţă. - Viktor.
- De ce stăm în picioare ? Să luăm loc.
- Da.
- Cît stai aici ?
- Puţin. Am avion spre Taşlinsk într-o oră.
- Nimic nu se va schimba vreodată aici.
Străinii pot face lucruri pe care noi nu le putem face.
Îţi dau cheia
de la apartamentul nostru din Taşlinsk.
Ţi-am scris şi adresa
în cazul în care ai uitat-o.
- Nu am uitat-o.
- Te rog,treci pe acolo şi verifică apartamentul.
Ar putea fi inundat,sau poate că vîntul a spart geamurile sau hoţii...
Ira obişnuia să treacă şi să-l mai verifice, dar acum nu mai ştiu nimic.
- Bine,o să trec pe acolo.
- Am vrut să-ţi spun ceva, deşi poate că nu ar trebui.
Igor,du-te,te rog, şi ia-ţi o cafea.
Nu mi-a plăcut tonul tău ultima dată
cînd am vorbit despre documente.
- Nu-mi aduc aminte.
- În primul rînd, nu ai dreptul să mă judeci.
Crezi că am scăpat de fiica noastră pentru că am trimis-o la azil.
Ştii că aşa ai spus.
- Nu,nu am crezut nici o clipă aşa ceva.
- Vreau să îţi spun că nu e doar o şcoală cu internat.
E o şcoală pentru genii.
Nici nu ştii cît de mult am plătit ca Ira să intre acolo !
Şi pe bună dreptate !
Ţi-am spus asta pentru că am vrut să lămurim lucrurile odată pentru totdeauna.
Asta-i tot.
- Liuda,ce-i cu toată povestea asta ? Linişteşte-te.
- Nu înţelegi. Cine ar fi putut şti ?
M-am mutat aici cu Igor şi atunci a început totul.
Nu am putut face nimic.
Nimeni nu intră şi nimeni nu iese de acolo. Nu poţi nici măcar să telefonezi.
- Ştiu cît de greu ţi-a fost.
- Am avut un vis
în care Ira se îmbolnăvea şi murea.
Erau păianjeni peste tot pe ea,
păianjeni oribili cu labe.
Au apucat-o şi nu îi mai dădeau drumul.
Erau uzi şi fără chip.
- Păianjeni fără chip.
E normal, pentru că aşa arată păianjenii.
- Cum poţi glumi ?!
- Liuda,nu am vrut să spun asta.
- Igor ! Trebuie să plecăm.
Sună-mă,te rog, dacă afli ceva.
- Pe aici,vă rog.
- Mulţumesc.
Bună seara.
- Poftiţi,documentele mele.
- Unde este scanarea retinală ?
- Este anexată pe partea din spate a paşaportului meu.
- Faceţi scanarea,vă rog.
- Rezultatele testelor de sînge ?
- Sînt aici toate.
- Analizele la plămîni ? - Sînt aici.
- E în regulă. Puteţi trece.
Bine aţi venit la Taşlinsk,domnule Banev.
Semnalul de la poarta principală de intrare a fost schimbat.
Noul cod pentru întreţinerea tehnică a barjelor este
34-041-851-000-144.
Pentru bărcile de radiolocaţie codul e 33-054-841-00-124.
Vorbiţi ca un militar.
- Domnul Banev? - Da.
- Bună ziua,sînt Isaac Golemba.
- Bună ziua,domnule copreşedinte.
- Spune-mi Isaac sau Ike.
- Ghenadi ! Ghenadi ! - Da,da.
El este copreşedintele din Rusia.
Un om de ştiinţă celebru, doctor în ştiinţe.
- Bună ziua. - Îmi pare bine de cunoştinţă,Ghenadi Komov.
Preşedintele comisiei din Rusia.
Dînsul e Viktor Banev, noul membru al comisiei.
- Urcaţi,vom pleca în curînd. Vin şi eu imediat.
- Bine.
- Cum aţi călătorit ? - Bine, mulţumesc.
- Cît va dura călătoria ? - Cel puţin două ore.
În realitate durează numai 40 de minute. Dar sînt două puncte de control.
Bariera de energie a "acvaticilor".
Un sistem complex de control.
Pe aici. Vă rog.
- Înţeleg.
- O să dureze.
Făceţi-vă comod.Mă întorc imediat. Trebuie să îmi iau rămas bun de la militari.
- Bine. Mulţumesc.
- Ike,ce atribuţii am ?
- Niciuna.
- Cum adică ?
- Nu bănuieşti de ce sîntem aici ?
A avut loc o întîlnire a tuturor şefilor statelor majore ale categoriilor de forţe ale armatei.
- Şi ?
- Asta e, s-a terminat totul.
Comisia va fi desfiinţată.
Militarii vor să acţioneze.
- Împotriva cui vor să acţioneze ?
- Împotriva anomaliilor climatice.
Vor să însămînţeze masele de nori
cu coagulanţi
folosind aviaţia.
- Dar coagulanţii sînt substanţe chimice.
Nu vor otrăvi oamenii ?
- Oamenii vor fi evacuaţi.
Mai întîi copiii. Nu e asta principala ta grijă ?
- De ce crezi asta ?
- Viktor,te rog, ţi-am citit dosarul.
Cît despre problema ta...
nu te pot ajuta dar nici n-am să-ţi stau în cale.
- Mulţumesc.
Aşadar,oamenii vor fi evacuaţi ? - Da.
- Bine.
Şi ce se va întîmpla cu aceşti "acvatici" ? Unde se vor duce ?
- Nicăieri.
- Dar e un adevărat război chimic împotriva "acvaticilor".
Care e motivul oficial pentru refuzul de a-i evacua ?
- Nu e nici unul.
Oficial,sînt oameni bolnavi.
Nu pot fi lăsaţi să iasă din oraş,
pentru nu răspîndi boala.
După cum poţi vedea, demagogia lor e perfectă.
Ceea ce mă îngrijorează. Asta înseamnă că vorbesc serios.
- Pot să stau şi eu cu dumneavoastră ? - Desigur.
Discutam despre vreme.
- Mergem repede.
Iată oraşul inundat. - Da.
- Viktor,du-te pe punte. Merită să vezi aşa ceva.
Nu mai putem înainta.
- De ce ?
- E cod roşu de alarmă în zona de trecere.
Am auzit la radio. Asta ne mai lipsea.
Avem o problemă. E un om în zonă.
Terminat.
- De cînd e acolo ?
- L-au reperat azi-dimineaţă, e mort deja.
Impulsul energetic a fost oribil.
- Cine e ?
- Nu ştie nimeni. Se pare că s-a dus acolo de unul singur.
- Ce e ? Jurnalist ? Jefuitor ? - Nu se ştie.
- Continuăm ?
- Trebuie.
- Dacă nu puteţi trece ?
Banev nu a mai trecut niciodată. - Dacă...
Dacă...
Transmiteţi semnalul că venim.
Postul cinci ! Transmiteţi semnalul în zona de trecere.
Repet: transmiteţi semnalul.
Hai,Viktor.
Păstrează-ţi calmul şi gîndeşte pozitiv.
Nu cunoaştem criteriile lor de selecţie a celor care pot trece.
Gîndeşte-te la lucruri plăcute.
- Bine,o să încerc.
Au primit semnalul. Vine autobuzul.
- Mergem ? - Mergem.
- Ce zice ?
- Bariera de energie e pe roşu.
- Trebuie să-i scoatem de acolo.
- Văd autobuzul cu cei din comisie.
Dar nu e nici un "acvatic."
Transmite din nou semnalul.
Nu vor putea trece. - Stai.
Fii calm.E un "acvatic" în dreapta, în spatele autobuzului.
Viktor,aşează-te pe scaunul din stînga mea.
- Unde e staţia de emisie recepţie ?
Avem un nou membru.
Punctul de control ! Mă recepţionaţi ?
Îl puteţi lua pe bietul om.
"Acvaticii" şi-au dat acordul.
Eu am să stau în camera 16. Sună-mă dacă ai nevoie de mine.
- El e noul membru al comisiei noastre. Va locui în arhivă.
- În arhivă ?!
Dar e în vechea clădire.
- Avem camere bune în noua clădire.
- Va sta în arhivă.
Şi va lucra acolo în calitate de membru al comisiei.
- Bine,cum doriţi.
Aici sînt cheile. Vedeţi care dintre ele funcţionează.
- Haide,Vik, să te conduc acolo.
Adu-ţi aminte de giulgiul din Torino.
Au avut loc schimbări ale corpului la nivelul atomilor.
La fel s-a întîmplat şi cu "acvaticii".
Asta ar trebui să cercetăm. Sper că sînteţi de acord.
Credeţi că şi în cazul "acvaticilor" s-a produs aceeaşi schimbare genetică ?...
- Scuzaţi-mă.
Domnule Larsen,v-am căutat. Am să aştept.
- Bine.
Continuaţi,vă rog.
- Întotdeauna sînt atît de mulţi oameni aici ?
- Aşa este mereu înaintea unei şedinţe.
Toate comisiile se întrunesc în aceeaşi zi.
- Cîte comisii sînt ? - Au mai rămas numai patru...
Din treisprezece.
Aş dori,de asemenea, să vă mai atrag atenţia asupra unui lucru.
În afara acestei ciudate boli genetice, care e interesantă pentru biologi,
au început să apară cîteva boli comune de natură infecţioasă.
Cauzele acestor boli sunt,cred, ploaia continuă
şi lumina infraroşie,
ale căror origini nu le putem explica.
Din această cauză sprijin măsurile
care vor pune capăt acestor anomalii climatice.
- Cum le putem pune capăt ? - În orice mod posibil.
- Inclusiv prin folosirea substanţelor chimice ?
- Da,da şi încă o dată da. - Îmi daţi voie ?
Ştiţi cu toţii foarte bine ce se întâmplă,
dar din nu ştiu ce motiv preferaţi să închideţi ochii la asta.
Să spunem lucrurilor pe nume. E o invazie.
Şi nu suntem atacaţi de marţieni sau de Antihrist, ci de ceva real.
Din această cauză propun să votăm
acordarea permisiunii laboratorului de a-i studia pe "acvatici"
şi pe elevii lor !
Trebuie să ştim ce ne atacă,
iar eu n-am de gînd să ascult la smiorcăielile dumneavoastră !
- Domnule Sumak,stăpîniţi-vă ! Ce au elevii de-a face cu asta ?
Sînt doar nişte copii. - Doar nişte copii ?!
Nu mai sînt copii de mult timp. Probabil că nu mai sînt nici măcar oameni !
De ce nu gîndiţi puţin ?
Vă e milă de ei,nu-i aşa ?
Desigur,sînt doar nişte îngeraşi.
Nu vă daţi seama că ei sînt inamicul de la care ne putem aştepta
numai la distrugerea inevitabilă şi completă a lumii în care trăim şi a noastră,desigur !
Dacă un copil citează din Kant şi Hegel,gata v-a ameţit !
Dar copilul ăsta se uită la voi şi vede un morman de rahat.
Nu îi e milă de voi, pentru că sînteţi nişte rahaţi
conform lui Kant şi Hegel. Sînteţi rahat prin definiţie.
Pentru ei sufletul uman e un gunoi.
O latrină a fiziologiei umane !
Încercaţi să înţelegeţi că sînt complet diferiţi de noi!
Nu există loc pentru noi în lumea lor. Sau noi sau ei.E război.
Nu putem face compromisuri.
Vă cer să votăm
în favoarea studierii acelor mutanţi acum !
- Calmaţi-vă ! Să o luăm în ordine.
- Votăm ?
- Cer ca acest om să fie arestat !
E o provocare !
Nu vom vota aşa ceva !
- Ba da,trebuie ! Cît timp mai sîntem aici şi cît timp mai putem vota !
- Ce vreţi să spuneţi ?
- Vreau să spun că nu ne vor lăsa să plecăm vii de aici.
Aceşti mutanţi "acvatici" nu ne vor lăsa !
Domnule Komov, ştiţi că acesta e adevărul.
Dacă nu vom face acest studiu secret acum,
atunci vom pierde această şansă.
Iar creierele lor sînt preţioase.
Pe scurt vreau să studiez aceste creaturi.
Şi vreau să-mi acordaţi permisiunea în mod oficial.
- Solicit
să supunem la vot
excluderea domnului Sumak din cadrul comisiei.
- Să mă excludeţi ? Pe ce temei ?
Mi-am expus poziţia.
Vă rog,să nu strigaţi,doamnelor şi domnilor ! Stăpîniţi-vă !
- Scuzaţi-mă.Domnul Banev ? - Da.
- Cineva doreşte să vă vadă. - Cine ?
- Un băiat.
- Un băiat ?
- Unde e ? - Acolo.
- Unde ? - E băiatul de acolo.
- Tu ai întrebat de mine ?
- Dumneavoastră sînteţi domnul Banev ?
- Da.
- Mă numesc Nevăstuică.
Pe paşaportul meu scrie că mă numesc Boris...
dar puteţi să-mi spuneţi Nevăstuică.
- Boris Nevăstuica. E o poreclă ?
Bine.
- Nu e o poreclă, e un mod de a ţine oamenii departe de mine.
- Nu înţeleg. - E o poveste lungă.
Sînt aici pentru altceva.
Vrem să vă întîlnim în calitatea dumneavoastră de scriitor.
- "Noi" fiind cine ?
- Noi,copiii de la şcoală.
De la şcoala la care învaţă şi fiica dumneavoastră.
- O cunoşti pe fiica mea ?
- Sîntem prieteni. Veniţi ?
- Desigur. Cînd şi unde ?
- Mîine dimineaţă la ora 9 o să vă aştept aici.
- Aici erai !
- Stai jos. Am luat o pauză.
- Mulţumesc. - Te rog.
- Viktor,ţi-o prezint pe Diana, asistenta mea.
- Îmi pare bine de cunoştinţă. - Şi mie.
- Dacă te roagă ceva,
consider-o ca fiind o rugăminte venită din partea mea.
- Desigur.
- Ţi-am luat o cafea.
- Mulţumesc.
- Cine te-a căutat ?
- Tinerii admiratori ai talentului meu
vor ca mîine să mă întîlnesc cu ei.
- Scriitorii sînt aşa de vanitoşi !
Nu te amăgi singur,Viktor, nu vor să te admire,vor să te disece.
- Îmi vor ataşa electrozi şi mă vor pune să alerg printr-un labirint ?
- Bună imagine, un labirint.
- Cine a venit ?
- Un băieţel ciudat.
Îl chema Nevăstuică.
Vorbea ciudat...
- Cum adică vorbea ciudat ?
- Vorbea în aşa fel de parcă o pisică îmi rîdea în faţă.
- Amuzant.
- Da,nu le-a luat prea mult timp să te simtă aşa cum eşti.
- Ar trebui să mă pregătesc ?
- Du-te şi te culcă. Sau ascultă mai bine postul de radio.
Te va ajuta înainte de întîlnire. Chiar trebuie să-l asculţi,de fapt.
- Ce post de radio ?
- Copiii au la şcoală un post de radio.
Nu e foarte puternic... Emite tot timpul.
Pentru oameni decăzuţi aşa ca noi.
Ascultaţi-l.
Aici e paza ! Staţi pe loc !
- Ce faceţi aici ?
- E în regulă, poftiţi actele mele.
Totul e în regulă. - Bine.
- Cum ai ajuns aici ?
Te ascunzi ?
- Nu sînt aici. Am trecut numai.
Am simţit că e cineva aici.
De ce ai venit ?
- Am venit pentru tine.
- Eşti ciudat.
Bine,vom avea timp destul să stăm de vorbă.
Du-te acum.
Mă auzi,nu ?
Ţi-am spus să pleci.
"Aş zice în felul acesta :
Zorile existenţei se materializează în umbre translucide
la marginea raţionalului.
Asemenea unor fantome fără forme şi fără nume
trec nevăzute printre noi.
Aici,la limita raţionalului
şi a incertitudinii
existenţei umane,
se conturează claritatea
şi lumina cunoaşterii penetrează întunericul.
Adevăratul,deşi groaznic, sens al vieţii noastre,
e undeva între lumi,
nu e într-o realitate exactă, ci în schimbare şi formare,
nu e în locuri familiare, ci într-o perpetuă rătăcire.
- Dacă am înţeles corect, consideri
că adevărul nu a fost încă descoperit,
doar vălul Mayei a dezvelit faţa ascunsă
a lucrurilor,
nu o faţă a consolării şi alinării,
ci cea care duce spre neant,
o faţă care arată că propria noastră existenţă
fuzionează cu neantul.
- Da,e un fel de a privi lucrurile."
- Ce-i cu sunetul acela ciudat din hol ?
- Se aude din camera de sus.
Studiază hiperspaţiul.
- Hiperspaţiul ? Interesant.
E o şcoală neobişnuită. - Vă place ?
- Da,foarte mult.
- Aici ? - Da,intraţi,vă rog.
- Mulţumesc.
Bună ziua.
Luaţi loc,vă rog.
Cum o duceţi,copii ?
E totul în regulă ? Nu vă e dor de părinţii voştri ?
Spuneţi-mi, e totul în regulă ?
- Da,e în regulă.
- Atunci să vorbim despre literatură.
Ar dori acest public stimat să vorbim despre cum scriu eu ?
- Nu.
- Ei,bine,atunci...
ce întrebări aveţi ?
- Cum aţi dori să ne vedeţi pe viitor ?
- E simplu. Inteligenţi.Oneşti.
Buni.
Mi-ar plăcea să fiţi pasionaţi de munca voastră
şi să munciţi numai pentru binele oamenilor.
- Ce înseamnă "inteligent" ?
- "Inteligent" ?
Măi să fie.
Poate ai vrea să întrebi şi ce este "omul" ?
Sau ce e "timpul" ?
- Ştim că această întrebare nu are un răspuns.
Dar am dori să auzim răspunsul dvs.
- Voi încerca.
Aşadar,un om inteligent e acela
care îşi dă seama cît de limitate şi imperfecte
îi sînt cunoştinţele,
e acela care încearcă să înveţe cît mai multe şi reuşeşte în asta.
Sînteţi de acord cu asta ?
- Nu.
- De ce nu ?
- Definiţia dumneavoastră nu e funcţională.
Orice prost s-ar putea considera atunci ca fiind inteligent.
Iar un prost care are succes va fi considerat cel mai inteligent dintre toţi.
- Un vechi aforism spune că un prost e doar o persoană
care gîndeşte diferit.
Sau simte diferit.
- Nu înţeleg.
Vreţi ca noi să fim inteligenţi,
adică,să gîndim şi să simţim ca dumneavoastră.
Dar în cărţile dumneavoastră am găsit numai negaţie.
Nimic pozitiv.
Prin urmare o persoană inteligentă ca dumneavoastră
nu poate simţi nimic altceva decît dezgust pentru oameni.
Pe de altă parte,vreţi ca noi să lucrăm pentru binele oamenilor,
adică,pentru binele acelor personaje dezgustătoare
care vă umplu cărţile dumneavoastră
şi pe care le negaţi în fiecare rînd.
Poate o persoană inteligentă să muncească pentru binele unor oameni dezgustători ?
- Vedeţi voi,
prin"să munciţi pentru binele oamenilor" am vrut să spun
să-i schimbaţi din nişte oameni dezgustători în nişte oameni admirabili.
- Asta e mai degrabă banal.
Nu e o problemă de "ce" şi "cum" să-i schimbi.
Problema e că personajele pe care le descrieţi în cărţile dumneavoastră
nu doresc să se schimbe, aşa după cum spuneţi,
în nişte personaje admirabile, dintr-unele dezgustătoare.
- Chiar credeţi cu adevărat că scriu numai despre ticăloşi ?
Îmi pare rău,eu...
Nu asta e problema aici.
Sînt uluit pentru că vorbiţi ca nişte adulţi.
Dar voi sînteţi copii.
Şi poate că e greu pentru voi să înţelegeţi
că acest individ nebărbierit,
murdar,beţiv, isteric,imbecil
ar putea fi o persoană minunată,
cineva în faţa
căruia aţi simţi nevoia să-i cădeţi în genunchi şi aţi socoti-o ca o onoare deosebită
să-i strîngeţi mîna,
de vreme ce a trecut printr-un asemenea...iad,
încît te trec fiorii doar cînd te gîndeşti,
însă el continuă să rămînă o fiinţă umană.
- Scuzaţi-mă că vă întrerup.
Domnule Banev,tocmai aţi găsit un simbol potrivit.
Omenirea este ca un individ isteric,beţiv care a trecut prin iad.
Da,prin iad,
deoarece,din păcate, nu merită nimic bun,
şi ştiţi asta foarte bine, totuşi afirmaţi cu tărie
că omul e nobil
dar nu a fost înzestrat cu suficientă bunătate şi fericire
după cît s-ar aştepta el,
şi acesta e,dreptul de a-i călca în picioare şi exploata pe ceilalţi.
În concluzie :
Nu vă vine să credeţi că sînteţi deja morţi,
că aţi creat o lume
care nu e nimic altceva decît propriul vostru mormînt.
Cînd spun "voi",nu mă refer la dumneavoastră personal.
Sper că înţelegeţi. - Da,da,înţeleg.
Înţeleg.
Şi am să vă răspund.
Să distrugi lumea veche pentru a construi o lume nouă e o idee veche.
Dar ideea asta nu a funcţionat niciodată.
Poate că nu ştiţi asta dar sînteţi cruzi.
Poate că intenţiile tale sînt bune,
dar cruzimea...
rămîne cruzime.
Şi nu poate aduce nimic altceva decît mai multă durere,
mai multe abuzuri, mai multă minciună şi...
- Vă cer scuze că am întîrziat. - Nu e nici o problemă.
- De mult vroiam să vă întîlnesc.
Spuneţi-mi Zinovi. - Bine.
- Vă rog să continuaţi.
- Bine,unde am rămas ?
Dacă nu mă înşel, vorbeam despre nevoia
unei profunde reînnoiri spirituale a omenirii.
- Dacă vă interesează părerea mea, să ştiţi că sînt de acord cu asta.
Văd omenirea în faţa unei răscruci :
vom asista fie la o totală degradare intelectuală,
fie se va produce un salt evolutiv fără precedent în conştiinţă.
Sper că sînteţi de acord.
- Ţi-a plăcut discuţia ? - Mi-a plăcut.
- Sînteţi gata pentru test ?
- La revedere,domnule Banev. - La revedere,copii.
- Vă mulţumesc că aţi venit. M-am gîndit că o să vă fie teamă.
- De ce să-mi fie teamă ?
- Nu contează. Vă spun mai tîrziu.
Nu pot ieşi afară. Boris poate.
- Da. - De ce Boris ?
Ira,am venit să stau de vorbă cu tine.
E foarte important.
- Va trebui să aşteptaţi.
Am cursuri. - Am să aştept.
Am timp. - Bine.
- Poftim. - Mulţumesc.
- Asta e pentru tine. - Mulţumesc.
- Vreau să vii să stai cu mine la hotel. Chiar acum.
- De ce ? - E mai uşor să plecăm de la hotel.
Trebuie să plecăm de aici sub orice pretext.
Eu,ca membru al comisiei, tu,ca fiica mea.
Din pricina asta am venit aici.
- De ce ?
- Ca să te iau de aici.
- Şi unde să mă duci ?
- Ce mai contează ? Oriunde.
Nu vezi ce se întîmplă ? Sînt militari peste tot.
Un război chimic poate izbucni în cîteva zile.
- Nu sînt militari peste tot ?!
- Ira,nu te juca cu cuvintele.
Ştii doar ce am vrut să spun.
Am prieteni. Pot aranja unele lucruri.
Ştiu că şcoala ta e bună.
Dar sînt alte şcoli mai bune decît asta.
- Nu.
- De ce ? Nu în legătură cu ce ?
- Nu,legat de toate.
Nu legat de şcoală,de plecare, că poţi aranja unele lucruri.
- Ascultă-mă,te rog. Te implor să mă asculţi.
Ştiu că nu sînt un tată bun.
Dar am dreptul de a te lua de aici.
- Nu ai nici un drept.
Du-te.
Am ajuns la hotel.
Du-te.
- Deschide,Viktor! Ştiu că eşti acasă.
- Intră. E deschis.
"Orice uşă se deschide cu preţul unei chei."
- Frumos mod de a-ţi întîmpina oaspeţii.
- Făceam ceva de mîncare.
- Bună idee. - Hai la masă.
- Fain bîrlog ai !
Te superi dacă mă uit o ţîră în jur ? - Eşti invitatul meu.
- Viktor!
Trăieşti cu stil, e spaţios !
- Da,e spaţios. Nu puteam obţine ceva mai bun.
- Poţi face şi baie.
- Bei ceva ? - Sigur.De ce nu ?
Viktor,oraşul ăsta mă înnebuneşte.
Da,mă înnebuneşte.
- Sănătate. Ia loc,te rog.
- Mulţumesc. Mai bine beau cît timp mai sînt în viaţă.
- Bine. - Mulţumesc.
Noroc !
- Noroc !
- Cum a fost primul tău contact ?
- Care prim contact ?
- Haide,Viktor,nu fi modest.
- Ştiu că te-au chemat la raport copii,nu-i aşa ?
- Da,aşa e.
- A fost un eveniment.
- În ce fel ?
- E un eveniment pentru că am trecut cu toţii prin aşa ceva, într-un fel sau altul,
numai că aşa cum spune o veche cunoştinţă de-a mea,
toată lumea trece prin asta, dar nu toţi trec de asta.
E important
pentru că prin verdictul dat de acel tribunal al minorilor
tu ai fost achitat iar noi toţi am fost condamnaţi la moarte.
Asta-i chiar senzaţional.
- Verdict ?
Ce verdict?
- Verdictul este...
de fapt aşa îi spunem noi în jargonul nostru.
Credem că aceşti copii hotărăsc care adulţi
vor trăi şi care nu.
- Pune mîna la gură cînd strănuţi.
- Bună idee. Mulţumesc.
Aşadar cum spuneam, nu e totul clar ?
Zinovi,conducătorul "acvaticilor", i-a mulţumit azi lui Golemba
pentru ideea de a include un scriitor celebru în comisie.
- Chiar ?!
Dimpotrivă, eu am avut sentimentul,
că nu au fost de acord cu mine.
Cred că aceşti copii minune...
- Nu m-am referit la copiii minune.
Copiii minune nu au nimic de a face cu asta. Dar profesorii lor...
- Care profesori ?
- Profesorii lor speciali. "Acvaticii".
- Toată lumea spune : "acvaticii","acvaticii" ?
Dar nimeni nu poate explica cine sînt !
Ce e ? - Eu pot explica.
- Păi,atunci spune-mi ce sînt.
- Am să-ţi spun.
S-a crezut că e o boală genetică.
La două săptămîni după ce a pornit ploaia, în februarie,a început totul.
Le-a căzut părul.
Pielea lor s-a îngălbenit şi a devenit tare ca piatra.
Au avut loc anumite schimbări la nivel celular.
A apărut o nouă specie. Din cauza asta îşi acoperă feţele.
Acum se crede că nu e o boală infecţioasă dar atunci...
au crezut că e o epidemie.
Au început să se petreacă tot felul de lucruri ciudate.
Miracole. Prin urmare au fost înfiinţate comisiile.
Dar asta o ştii.
Se crede că, fie au o genă în plus,
fie,dimpotrivă, le lipseşte o genă.
Poate că nici nu mai sînt oameni.
- Şi ce sînt atunci ?
- Nu ştiu.
Miraje, nori.
Haide,spune-mi,
ai mai văzut vreodată astfel de oameni ?
Se pare că sînt inofensivi.
Dar uită-te numai la bariera lor energetică !
E adevărat,etica lor nu îngăduie violenţa.
Pînă acum,însă.
Bine,trebuie să plec.
Cred că am vrut să-ţi mai spun ceva,Viktor...
Nu. A,da,Viktor...
Trebuie să alegi de partea cui eşti.
A lor sau a noastră.
Aşadar de partea cui eşti,stăpîn al culturii ?
- E important să aleg ?
- Da,e important.
Pentru că dacă eşti de partea lor, atunci,scuză-mi patosul,
eşti un trădător al omenirii.
- Nici mai mult, nici mai puţin.
- Iar omenirii nu-i plac trădătorii.
Bine. Noapte bună.
Am plecat.
Era să uit.
Chinezoaica,Diana, asistenta lui Golemba,te căuta.
Cred că e ceva urgent, de vreme ce te-a căutat atît de tîrziu.
Deşi nu e treaba mea. Noapte bună.
- Alo ? - Viktor ? Sînt eu,Diana.
Am nevoie de ajutorul tău. Poţi coborî ?
Mă auzi ? - Da,cobor imediat.
- Mulţumesc.
- Da,văd semnul. Pe unde o iau acum ?
Am ajuns.Te sun eu. - Aici e ?
- Da.
- Trăieşte ? - Nu-mi dau seama încă.
Să-l scoatem afară de aici. - Cum ?
- Nu-l putem lăsa aici.
Diana,deschide uşa,repede !
Încet.
- Ce faceţi acolo ?
- Prietenul meu a băut prea mult. L-am scos la aer.O clipă.
Ajută-mă.
Domnule Zakrevski,aici e paza. Puteţi veni aici ?
Cineva tocmai este luat din laborator...
- Vino aici.
- O clipă,vin imediat. E în regulă,vin.
- Mă auzi ? Vino aici ! - Vin imediat.
De cîte ori trebuie să-ţi mai spun ? Stai !
Stai că trag !
- Unde mergem ?
- La gara veche. Ştii unde e ?
- Da,ştiu. Cum se simte ? Trăieşte ?
- A murit. Acum sînt sigură.
- Ce vroiau de la el ?
- Putere,cred.
Sau să afle misterele ştiinţei. Noi arme.
Poate,bani. Ori vitalitate perenă.
Nevoile umane rămîn neschimbate.
- Deschide uşa,Diana.
- Viktor,pune-l aici.
Odihneşte-te.
După ce pleci de aici, uită de uşa asta şi de gară,uită de tot.
- Aşa voi face.
- În sfîrşit.Unde e ? - E mort.Am ajuns prea tîrziu.
- Nu eşti singură ? Ştii că străinilor nu le e permis accesul aici.
- Îţi explic totul.
Face parte din comisie. E un prieten.
Viktor,aşteaptă-mă jos.
- Ca pe vremea potopului.
I se spune "Arca lui Noe".
Ei,ce zici ?
- Îmi place.
- Şi mie.
E un exemplu al instinctului de supravieţuire,Viktor.
Un instinct primar.
- Ia te uită,un tablou ! - Da.
- Dacă plecăm de la ideea dvs
că anomaliile climatice nu se întîmplă pur şi simplu,
atunci "acvaticii" ar putea fi o parte a anomaliei care apără Pămîntul de noi.
- Posibil.
- De cînd l-aţi deschis ?
- De două zile. Trebuie să-mi cîştig existenţa cumva.
Doriţi să veniţi în bucătărie ? E cald şi uscat lîngă sobă.
- Nu,preferăm să stăm aici.
- Cum doriţi. Am să vă aduc sandvişuri calde şi cafea.
- Mulţumesc.
- Ike.
Ştii ce e asta ?
- De unde o ai ?
- Mi-a adus-o cineva la hotel. Mi-a spus că fiica mea mi-a trimis-o.
- Ai ascultat-o ? - Da.
E un fel de poezie sau un eseu. Nu am înţeles.
- Nu e poezie,e totul altceva. - Ce anume e ?
- Greu de spus ce e.
Uneori "acvaticii" îi pun pe copii să realizeze...
astfel de proiecţii mentale ale conştientului.
Imagini ale percepţiei lor despre lume. - Imagini ?
- Da.
- De ce crezi că mi l-a dat ?
- Poate pentru ca s-o înţelegi.
Sau cel puţin ca să înţelegi ceva.
Am auzit că v-aţi certat.
- Ike.
Spune-mi adevărul,te rog.
Îmi ascunzi ceva ? - Ce anume să-ţi ascund ?
- E o boală genetică ?
Aşa e ?
- Şi da, şi nu.
- Ike,nu face glume cu mine.
- Nu,Viktor,încearcă să înţelegi. E un principiu diferit care funcţionează aici.
Dacă nu vrei,nu te îmbolnăveşti. Ăsta-i secretul.
Ai nevoie de dorinţă.
O dorinţă atît de arzătoare încît eşti atras altundeva,
către o altă viaţă, alte ţeluri,alte lumi.
Eu am avut-o dar s-a dus de mult.
Prea tîrziu.
Dar tu...
Nu ştiu.
Copiii mai au încă această dorinţă. Din cauza asta sînt de partea lor.
- Ai zis-o bine...dorinţă.
E nevoie de dorinţă.
Acum înţeleg.
"Morţi pentru a doua oară, supravieţuindu-i lui Dumnezeu,
ne căutăm propria umbră în iluzia unei lumi adormite.
Trăim într-o lume înşelătoare, de numere şi stafii,
în care cuvintele şi-au pierdut semnificaţia.
O epocă a vulgarităţii.
O epocă a unei ignoranţe insuportabile.
O împărăţie a banalului, înălţînd imnuri propriei deşertăciuni.
Spiritul a abandonat lumea noastră pe vecie.
Timpul se micşorează.
Nu mai există timpul.
Nu mai există spaţiul.
E o agonie a nonexistenţei.
Stafia deşertăciunii pluteşte deasupra lumii noastre părăsite,
o lume condamnată la singurătate finală.
Frica umple sufletul.
Totul e limitat. Ultimele secrete au fost dezvăluite.
Curentul abisurilor ne arde obrajii.
Cine a zis asta ?
Vă întreb,cine ?
Spuneţi-mi!"
Toată lumea să coboare imediat cu tot cu bagaje !
Autobuzele vor pleca în douăzeci de minute ! Evacuare de urgenţă !
E cineva aici ?
Evacuare de urgenţă !
Haideţi,haideţi,la stînga !
Femeile să urce în ambulanţă. Bărbaţii în camion.
- Viktor! Viktor!
- Isaac,unde sînt copiii ?
- Copiii au fost evacuaţi primii, chiar de la şcoală.
Urcă-te în camion să mergem acolo.
Urcă în camion,repede !
Dă-i drumul.
- Unde e biroul de informaţii ? - Acolo.
- De unde pot obţine informaţii despre copii ? - Întreabă-l pe ofiţerul de legătură.
Copiii au fost evacuaţi ?
- Nu am văzut nici un copil.
- Scrie: douăzeci şi cinci la etajul 2. - Am înţeles,douăzeci şi cinci.
- Nu-ţi face griji. Trei vapoare au plecat deja.
Poate că sînt pe unul dintre ele.
- Nu sînt ! Am întrebat.
- Ne-aţi promis că putem comunica cu aerodromurile.
Poţi lua legătura cu ele ?
- Cum să opresc operaţiunea ?
Avioanele s-au ridicat deja de la sol. O mie de avioane tocmai îşi lansează încărcăturile !
- Ce se va întîmpla cu ei dacă avioanele îşi lansează încărcăturile ?
E cineva acolo sau nu ?
Asta-i e o crimă!
Trebuie să luăm legătura cu centrul de comandă.
- Aţi promis ! - Lua-te-ar dracu'!
- Îmi faci legătura sau nu ?! - Nu pot face nimic !
- Ce s-a întîmplat cu copiii ? - Au pierdut autobuzul în care se aflau copiii.
Diana e cu ei. Sînt undeva în oraş.
- Poţi să iei legătura cu Diana ? - Nu ! Nu a sunat încă.
Ghenadi. Ghenadi,ce facem ?
- Nu ştiu. Du-te la cartierul general.Eu rămîn aici.
- Vino cu noi. - Dar dacă...
- Nu.Nu,vreau să rămîn singur. Duceţi-vă,vă rog.
Ghenadi !
- Viktor,unde te duci ?
Unde te duci,Viktor ? Ce-ai de gînd să faci ?
- Du-te la cartierul general,Ike.
- Unde te duci ? - Mă duc să-i caut pe copii.
- Nici nu ştii unde sînt. Eşti nebun ?
- Dă-mi radiofonul. Telefonul obişnuit s-ar putea să nu funcţioneze.
Voi avea nevoie de informaţii.
- Butonul roşu. - Ştiu.
- Viktor,ştii unde e vechea gară ?
- Da.
- Sînt aproape sigur că sînt acolo.
- O să mă duc acolo. - Sigur sînt acolo !
Opriţi la punctul de control !
- Apeleaz-o. Apeleaz-o tot timpul !
- Bine.Diana,mă recepţionezi ? Terminat.
- Uită-te.
- Ce-i asta ? - E formula pentru însămînţarea norilor.
E o substanţă extrem de activă.
Nu o să mai rămână nimic în viaţă aici. Va fi doar un deşert toxic.
Bănuiam că au pus ceva la cale!
Ce mai putem face acum ?
Ce-ar trebui să facem,Ike ?
- Ike,te ascult.
- Viktor,mă auzi ? Lasă-mă,nu aud nimic !
Nu e nimeni în gară !
- Da,te aud.
- Sînt la şcoală ! A sunat Diana.E o problemă acolo...
- Continuă,Ike! Te ascult.
- Copiii refuză să plece din oraş.
Nu vor să fie evacuaţi. Diana e cu ei.
- Stai puţin,cum adică refuză ? Ce vrei să spui,Ike ?
- Spune-i despre formulă...
- Copiii văd că "acvaticii" sînt ucişi.
Probabil speră că militarii vor înceta operaţiunea pentru a-i salva pe ei.
- Terminat.O să te sun,Ike. Cît timp mai am la dispoziţie ?
- Stai ! Nu închide ! Tocmai asta e problema că nu mai ai timp deloc.
Ploaia chimică va începe în douăzeci de minute.
Am rezultatele ultimelor analize. Înţelegi ?
Să nu încerci să pleci din oraş. Adăposteşte-te undeva.
Du-te la şcoală. Caută acolo un adăpost.
Închide toate gurile de aerisire.
Asigură-te că e totul închis ermetic ! Să nu pătrundă nimic înăuntru !
- Am înţeles,Ike. Am să te sun dacă scap cu viaţă.
- Terminat.
- Zinovi,ce aştepţi ? Crezi că vor opri operaţiunea ?
Nu o vor face, Zinovi. Ştiu asta sigur.
Şi atunci ce se va întîmpla ?
Ai ales să mori,e dreptul tău. Dar copiii ?
Ce va fi cu copii ? Şi ei vor muri !
Sînteţi geniali, sînteţi purtătorii făcliei spiritului!
Dar nu înţelegeţi un lucru simplu !
De ce trebuie să moară copiii ? Pentru ce ?
- E alegerea lor. - Nu !
Şi tu ştii că nu e aşa !
Dacă vei rosti numai un singur cuvînt, vor intra în adăpost
şi vor fi salvaţi.
Au încredere numai în tine.
Ce altceva vrei ? Vrei o jertfă ? Atunci...
îţi dau viaţa în schimb!
Voi rămîne aici cu tine.
Dar copiii trebuie să fie salvaţi.
Copiii trebuie să trăiască ! Copiii trebuie să trăiască !
- Are dreptate.
Exact ce ţi-am spus şi eu.
Trebuie să admiţi că are dreptate.
Dacă vrei, merg eu la copii.
Sau se poate duce Arson. - Nu.
Mă duc eu.
- Vă mai aduceţi aminte de mine ?
Ne-am întîlnit la şcoală atunci cînd aţi venit să le vorbiţi copiilor.
- Da,desigur.
- Îmi pare rău că nu avem timp să stăm de vorbă.
Aveam atîtea întrebări să vă pun.
Dar acum e prea tîrziu.
Nu am avut suficient timp să ne înţelegem.
Sînt sigur că ne-am fi putut înţelege
dacă omenirea ar fi fost puţin mai îngăduitoare.
Copiii ne-au înţeles. Au făcut ce trebuia.
Vreţi să ştiţi adevărul ? Deja i-aţi pierdut.
I-aţi pierdut.V-aţi pierdut copiii. Ei nu mai pot continua aşa.
Nu vor să fie la fel ca voi.
Cine a văzut Paradisul
s-a schimbat.
Pentru totdeauna.
Haideţi,copii,mai repede !
Mai repede ! Haideţi,mai repede !
- Mai e o altă uşă ? - Da,dar e deschisă !
- O închid eu. Tu rămîi cu copiii.
Repede,vă rog. Staţi jos,staţi jos.
În sfîrşit !
- Viktor,ce-i asta ?
- Nu e nimic...
Se mai întîmplă uneori.
Bateriile sînt pe terminate.
- De ce nu deschidem filtrele de aer ? Să vină aerul.
- Nu putem face asta.
Nu mai vorbi.
Încearcă să respiri rar.
- Tată,recită-mi ceva.
"Departe...
în adîncul pădurii
Viitorul m-aşteaptă
mai puternic ca un legămînt.
Fără nici o îndoială.
Deschizîndu-se asemenea unei flori
Pretutindeni,
spre orizont...
Deschizîndu-se asemenea unei flori,
Pretutindeni,
spre orizont"...
Mulţumesc.
- Bună ziua.
- Un moment,domnule Banev. Trimit pe cineva să vă însoţească.
Avem un vizitator. De la Comisia Naţiunilor Unite.
Da,desigur,totul e în ordine. Trimite pe cineva jos.
- Completaţi formularul. - Semnez aici ?
- E prima dată cînd o vizitaţi pe fiica dumneavoastră ? - Da.
- Scrieţi numărul,ziua şi ora, şi semnaţi.
- Scuzaţi-mă,ce aveţi aici ?
- Fructe şi ciocolată.
- Îmi pare rău,dar nu e permis. Le luaţi înapoi cînd plecaţi.
- Intraţi.
- Mulţumesc.
Aşteptaţi aici.
Intră.
Hai. Stai jos acolo.
- Ira,dragă.
Cum te simţi ?
Ai fost bolnavă ?
Ira.
Nu mă recunoşti ?
- Ira,răspunde-i tatălui tău.
- Ai recitat o poezie. Îmi aduc aminte.
- O poezie ?
Ce poezie ?
- Eram la subsol şi tu ai recitat o poezie.
- Ce i-aţi făcut ? Ce se petrece aici ?
- Spune-i tatălui tău ce faci aici,
ce ai văzut la televizor ieri.
- Ne-am uitat la un spectacol.
Trebuia să ghiceşti cine era cel mai rău.
- Şi de ce se uită copii la acest spectacol ?
- Pentru că trebuie să ne placă ceea ce le place şi celorlalţi.
Trebuie să fim la fel ca ceilalţi.
Trebuie să ne străduim.
- Bravo !
Vedeţi ? Se simte mai bine.
- Ira,cîntă cîntecul pe care l-ai învăţat,dragă.
Nu ai învăţat un cîntec ?
- Dă-mi mîna.
- Ce fel de injecţii i-aţi făcut ?
- Întrebaţi-l pe domnul doctor. Noi doar le facem tratamentul.
- O să-l întreb chiar acum !
Îl voi întreba imediat !
- Domnule Banev!
- Am dreptul ! E o urgenţă.
- A recitat o poezie. Îmi amintesc.
- Cine-i acolo ?
Ce doriţi ? Cine sînteţi ?
Cum aţi intrat aici ?
- Sînt Viktor Banev.
Fac parte din Comisia Naţiunilor Unite !
Vreau să-mi daţi copilul ! Acum !
- Aha,deci asta e. Înţeleg.
- Iar aşa-zisul vostru "tratament"
va face obiectul unei investigaţii la cel mai înalt nivel !
- Asta-i tot ?! Acum părăsiţi imediat clădirea centrului !
- Credeţi că-mi puteţi da ordine ?!
- Ce se petrece aici ? Să vină cei de la pază !
Ce nebunie !
În picioare ! Ţi-am zis să te ridici !
- Lăsaţi-l !
V-am spus să-l lăsaţi!
- Vreau să ştiu
de ce nu mi se permite să-mi iau copilul acasă.
- Vreţi să o luaţi de aici ? - Da,vreau să o iau cu mine.
- Bine,conduceţi-l pe domnul Banev la salonul numărul 5.
- Nu ar trebui să facem asta. - Ba da!
Ne ameninţă cu Comisia Naţiunilor Unite.
Mergeţi,domnule Banev.
Completaţi documentele.
Veniţi aici să stăm de vorbă.
Să nu mă înţelegeţi greşit...
dar facem tot ce putem pentru ei.
Cei mai buni doctori, cei mai buni specialişti analizează informaţiile.
Dar nu e destul.
Cunoaşteţi cuvîntul...
"veşted" ?
Muţi o plantă într-un sol nou.
Şi nu contează cît de multă apă îi pui, ea se veştejeşte.
Nu prinde rădăcini.
Aşa sînt ei.
Totul în lumea asta le provoacă durere.
Lumea noastră e...
o nesfîrşită suferinţă pentru ei.
Cred că va trebui să treacă mult timp
înainte ca ei să înveţe cum să trăiască iarăşi printre noi.
Cred că e posibil.
Să sperăm că e posibil.
cu:
Gregori HLADY
Leonid MOZGOVOI
Aleksei KORTNEV
Rimma SARKISIAN
Laura PIŢHELAURI
Serghei BARKOVSKI
Dima ISPOLATOV
Olga SAMOŞINA
Aleksei INGHELEVICI
Viktor MIHAILOV
şi alţii
Scenariul
Konstantin LOPUŞANSKI Viaceslav RÎBAKOV
după un roman de fraţii Strugaţki
Regia Konstantin LOPUŞANSKI
Imaginea Vladislav GURCIN
Designer de producţie Konstantin PAHOTIN
Muzica Andrei SIGLE
Producător Andrei SIGLE
subtitrare realizată de Das